Színes » Nagyvilág
Fizikai Nobel-díj három amerikainak
Charles Kao száloptikában elért áttöréseiért, Williard Boyle és Goerge Smith pedig egy képalkotó félvezető detektor, a CCD-szenzor feltalálásáért nyerte el díjat.
MEGOSZTÓ
Tweet
optikai_kabel1
ÍRTA: LŐRINCI RÉKA
0 hozzászólás.
A 2009-es fizikai Nobel-díjat két olyan tudományos eredményért ítélték oda, melyek a mai, hálózatokba szerveződő társadalmak kialakulásához hozzájárultak, illetve a mindennapi élet számára is számos célszerű újítást nyújtottak.
Charles K. Kao 1966-ban tette felfedezését: kiszámolta, miként továbbítható a fény nagy távolságokra optikai üvegszálakon át. Az akkor rendelkezésre álló kábelek csak 20 méteres távolságra voltak képesek továbbítani a fényjeleket, ám ő kiszámolta, hogy a legtisztább kvarcüvegből készült szállal ez a távolság 100 méterre növelhető.
Az optikai kábelekből álló kommunikációs hálózatok ma már átszövik egész életünket: telefonálunk rajtuk, képeket, videókat, szövegeket továbbítunk a másodperc tört része alatt.
1969-ben Willard S. Boyle és George E. Smith találta fel az első sikeres, digitális szenzort alkalmazó képalkotó technológiát, a digitális kamerák fényérzékelő áramkörét, a CCD-t. A CCD technológia a fényelektromos jelenségen (fotoelektromos hatáson) alapul, melynek elméletét Albert Einstein írta le, és amelyért 1921-ben Nobel-díjat kapott.
A CCD tulajdonképpen a digitális kamerák „szeme”, forradalmasította a fényképezést, hiszen a fényt már nem kell filmen „csapdába ejteni”, elektronikus úton is megtehetjük. A digitális forma miatt a felvételek feldolgozása és terjesztése sokkal egyszerűbbé vált.
Forrás: MTI
![hirdetes](/images/hirdetes_o.gif)
MEGOSZTÓ
![PDF](/templates/uh/images/pdf_button.png)
![E-mail email](/templates/uh/images/emailButton.png)
Tweet
Hasonló cikkek
Összegyúrják a SafePacket
Szakértői csoport alakult Brüsszelben, ami az európai...Ez dupla rémálom
Ha félsz a kígyóktól, ezt inkább ne nézd meg. Nem...Egymásba gabalyodtak a mókusok
Összegubancolódott öt kismókus farka az odúban,...![optikai_kabel1 optikai_kabel1](/images/stories/Relo/Itthon/Gazdasag/optikai_kabel1.jpg)
![szerkeszto](/media/szerkesztok/UH.RO.jpg)
2009. október 07., 10:06
![](/templates/uh/images/comment.png)
A 2009-es fizikai Nobel-díjat két olyan tudományos eredményért ítélték oda, melyek a mai, hálózatokba szerveződő társadalmak kialakulásához hozzájárultak, illetve a mindennapi élet számára is számos célszerű újítást nyújtottak.
Charles K. Kao 1966-ban tette felfedezését: kiszámolta, miként továbbítható a fény nagy távolságokra optikai üvegszálakon át. Az akkor rendelkezésre álló kábelek csak 20 méteres távolságra voltak képesek továbbítani a fényjeleket, ám ő kiszámolta, hogy a legtisztább kvarcüvegből készült szállal ez a távolság 100 méterre növelhető.
Az optikai kábelekből álló kommunikációs hálózatok ma már átszövik egész életünket: telefonálunk rajtuk, képeket, videókat, szövegeket továbbítunk a másodperc tört része alatt.
1969-ben Willard S. Boyle és George E. Smith találta fel az első sikeres, digitális szenzort alkalmazó képalkotó technológiát, a digitális kamerák fényérzékelő áramkörét, a CCD-t. A CCD technológia a fényelektromos jelenségen (fotoelektromos hatáson) alapul, melynek elméletét Albert Einstein írta le, és amelyért 1921-ben Nobel-díjat kapott.
A CCD tulajdonképpen a digitális kamerák „szeme”, forradalmasította a fényképezést, hiszen a fényt már nem kell filmen „csapdába ejteni”, elektronikus úton is megtehetjük. A digitális forma miatt a felvételek feldolgozása és terjesztése sokkal egyszerűbbé vált.
Forrás: MTI
![hirdetes](/images/hirdetes_o.gif)